el meu germà gran és un embolic total en aquesta
casa quan té veu de servidor, no té
supervisió, té una quarantena d'anys,
em pega, em pregunto que em pega davant dels
nostres pares quan hi ha
supervisió al davant, em pega i
ells no ' no facin res per
no expulsar-lo, no
intensifiquen la situació en què, òbviament,
no haurien de permetre que un home que superi el doble de la
meva mida em pegui, sobretot quan
estic vestit i maquillat. Estic
a mitja nit, així que estic
gairebé tranquil·lament ara mateix i estic
cansat que no tingui supervisió a la
nit perquè no són aquí i
ni tan sols puc parlar molt fort perquè és a la
planta baixa habitació, però és
com si estigués fent un desastre total d’
aquesta casa i netejo després d’ell i d’
ells i treballo per sota del salari mínim.
No guanyo ni el salari mínim per a la
neteja després que aquestes persones
netegin com a parts d’aquella casa i de tota la
bugada i coses com jo amb prou feines puc viure
amb els ingressos que obtinc, així que ho estalvio
tot i és un embolic que estic
discutint ara, òbviament, això és
un embolic ara mateix a la
cuina que vaig veure que hi havia un munt
de tovalloles de paper per tot el terra i
ni tan sols me n’he adonat, ja que vaig
caminar cap allà i els vaig trepitjar
i estan molt mullats, estàs mullat
quan està mullat i espero que sigui aigua. No tinc ni idea que hi hagi
algun tipus de líquid per tot el
terra i allà mireu cap avall i hi ha
tovalloles de paper per tot el terra de la cuina
com si no en un sol lloc estiguessin com
repartides per tot arreu, és com si aquest home
no es neteja després de si mateix,
només trepitja alguna cosa mullada i
llença una tovallola de paper en lloc de netejar-lo
sí, oh, merda, és terrible, així que vull dir
que estic preocupat per que em sentís
ara, però estic com si anés a
baix hi hagués una càmera posada i
mostrés
totes aquestes fitxes preferides que hi ha
allà baix, és un embolic
i jo Ara sóc a dalt, així que he de
posar la càmera a la butxaca i després el vaig
ficar a
[Música],
sí, vaig trepitjar i vaig caminar cap
allà i vaig trepitjar un forat, aquest
embolic boig aquí, no hi ha més
aquí, oh, només he entrat el desordre de la paret.
d'ella va posar les tovalloles de paper, així que
vaig tornar a mullar-me els peus, oh, Déu, només estic
documentant que en aquest moment aquí és tan
fastigós que ni tan sols són a casa, els
meus pares no són a
casa; aquesta mateixa
habitació és un embolic violent, això és el
que sobreviu quan no són a casa,
no necessiten supervisió, té una
quarantena d'anys, és un alcohòlic, vull dir que
mai no surt de casa i beu un
munt de vencedors casa
i segueix i segueix sobre els
negres i les dones com els drets de les dones i les persones
LGBTQ, com qualsevol cosa que em impliqui,
evidentment, i pensant que,
i ens va dir que aquest noi té això,
acabo d’intervenir com abans per
encendre la càmera abans com tothom això
és tan ab segur que vull dir que he de netejar
després que aquest bany sigui repugnant. No
sé què fer. Haig de deixar caure la
càmera abans que em vegi les orelles, oh,
ell mateix és a la sala d'estar, ara puc
escoltar i veure una pel·lícula. redueix
el volum com si tingués un volum massa
fort allà dins és com si
fos a mitja nit i esclatés 2tv en veu alta
ni tan sols són a casa, així que no els despertaran,
òbviament